Imnul naţional al Franţei, înflăcărata La Marseillaise, a fost cântată pentru prima dată la un banchet, la Strasbourg, în noaptea de 25 / 26 aprilie 1792.
Titlul iniţial era Chant de guerre pour l’armée du Rhin („Cântecul de război al armatei de pe Rin”). Claude Joseph Rouget de Lisle – ofiţer genist francez, poet şi dramaturg – este autorul muzicii şi al versurilor. La 30 iulie 1792, melodia a fost cântată de voluntarii republicani din Marsilia, la intrarea lor în Paris, de aici provenind numele de „La Marseillaise”. La 14 iulie 1795, La Marseillaise a devenit în mod oficial imnul naţional al Franţei.
![Rouget de Lisle cantand Marseilleza](https://www.rador.ro/wp-content/uploads/2015/04/Pils_-_Rouget_de_Lisle_chantant_la_Marseillaise.jpg)
Rouget de Lisle
Claude Joseph Rouget de Lisle mai compus şi alte imnuri, mai puţin cunoscute, ca L’Hymne Dithyrambique sur la conjuration de Robespierre et la Révolution du 9 Thermidor (1794) şi Vive Le Roi! (1814).
S-a născut la 10 mai 1760 în Lons-le-Saunier, Franţa. După ce a urmat L’École royale du génie de Mézières (Şcoala militară de geniu din Mézières), a fost repartizat ca ofiţer al armatei regale în diferite garnizoane. A avansat în cariera militară până la gradul de căpitan.
Naşterea Marseillezei
În timpul Revoluţiei Franceze a fost mutat la garnizoana din Strasbourg, cu începere de la 1 mai 1791. Aici l-a cunoscut pe primarul oraşului, Philippe-Frédéric de Dietrich. La cererea acestuia, a compus mai multe cântece patriotice, printre care l’Hymne à la Liberté pour la fête de la Constitution („Imnul de libertate pentru Sărbătoarea Constituţiei”), imn cântat la sărbătoarea respectivă, care a avut loc la Strasbourg pe 25 septembrie 1791.
Tot la Strasbourg, a compus Chant de guerre pour l’armée du Rhin („Cântecul de război al armatei de pe Rin”), pe care l-a cântat pentru prima oară la 25 / 26 aprilie 1792, în cadrul unui banchet dat de primarul Philippe-Frédéric de Dietrich în onoarea voluntarilor „armatei de pe Rin” care se mobilizaseră după declararea războiului cu Austria.
Deoarece îşi manifestase făţiş simpatiile promonarhiste, Rouget de Lisle a fost întemniţat în timpul terorii iacobine, dar a scăpat de ghilotinare. În 1795 a fost înrolat din nou în armata revoluţionară fiind trimis la Brest şi a luat parte la luptele împotriva insurgenţilor contrarevoluţionari (şuani) din Bretania.
Un sfârşit în condiţii modeste
A demisionat din armată în 1796, revenind la Lons-le-Saunier, unde a trăit în condiţii modeste. S-a manifestat ostil faţă de instaurarea imperiului, îndrăznind să-i scrie lui Napoleon: Bonaparte, vous vous perdez, et ce qu’il y a de pire, vous perdez la France avec vous! („Bonaparte, vei pierde şi, ceea ce este mai rău, va pierde şi Franţa odată cu tine!”).
Rouget de Lisle a mai scris alte câteva piese muzicale de aceeaşi natură cu La Marseillaise. În 1825 el a publicat Chants français („Cântece franceze”), în care a pus pe muzică cincizeci de poezii ale unor diverşi autori. A mai publicat Essais en vers et en prose („Eseuri în versuri şi în proză”), o povestire intitulată Adelaide et Monville şi câteva poeme ocazionale. În timpul Restauraţiei a compus un imn regal, intitulat Vive le Roi! („Trăiască Regele!”), dar acesta nu a fost pe placul regelui Ludovic al XVIII-lea.
Spre sfârşitul vieţii, Rouget de Lisle se afla într-o situaţie materială precară, fiind nevoit să vândă chiar şi ceea ce moştenise de la tatăl său. Sub regimul Monarhiei din Iulie regele Ludovic-Filip i-a acordat însă o pensie viageră.
Rouget de Lisle a murit la 26 iunie 1836, în vârstă de 76 de ani, la Choisy-le-Roi, unde a şi fost înhumat.
Recunoaşterea sa a venit abia la 14 iulie 1915, când rămăşiţele sale au fost transferate la Paris, la Domul Invalizilor.
La 14 iulie 1795, La Marseillaise a devenit în mod oficial imnul naţional al Franţei.
În timpul Primului Imperiu şi al Restauraţiei, La Marseillaise a fost interzisă, fiind introdusă din nou ca imn naţional la scurt timp după Revoluţia din iulie 1830. În timpul celui de-al Doilea Imperiu Francez La Marseillaise nu a mai fost imn naţional, dar a recăpătat acest statut în timpul celei de-a Treia Republici, mai exact la 14 februarie 1879.
În anul 1944, Ministrul Educaţiei francez a recomandat cântarea imnului în şcoli, lucru care astăzi nu mai este practicat. Constituţiile celei de-a Patra Republici (1946) şi a celei de-a Cincea Republici (1958) au păstrat La Marseillaise ca imn naţional (articolul 2 al Constituţiei Franceze din 1958).
La 24 ianuarie 2003, în cadrul unei legi a „siguranţei interne”, un amendament a introdus delictul de „ultraj la drapelul tricolor şi la imnul naţional, La Marseillaise”
Documentarea: Bianca Ioniţă
Videoclip: Mireille Mathieu – La Marseillaise